NORSK TEKST OVERSATT AV LEOGATE1968...
Under den, lange mørkeperioden av de store krigene,
steg en eliteklasse av soldater frem fra kampene.
Deres ubrytelige kode var enkel...
besett et edelt hjerte av mot,
rett opptreden, og absolutt hengivenhet til ens Herre.
Ut fra de årene med spilt blod,
steg et imperium frem.
Dets makt ville trekke til seg personer av alle farver,
overbevisning, og tro.
Denne ubestridte regelen
brøt ned tradisjonene for de store ridderne,
men ikke for alle av dem.
Legg ned sverdene deres, og dere kan få gå fri.
... DE SISTE RIDDERNE ...
Jeg er den offisielle representant for Keiseren.
-Jeg bærer med meg en melding for Lord Bartok. - Jeg ønsker deg velkommen til slottet. -
Jeg vil ta meldingen.
Denne meldingen er for din Herre.
Alle som ønsker å snakke med min Herre
må først snakke med meg.
Tror du virkelig at ordene Fra Keiseren
passer for en som kun er en tjener?
Jeg har ingen tvil om at din arroganse
er effektiv i andre hus.
Derfor, er det en feiltagelse jeg er villig til å tilgi.
Hva er ditt navn, fotsoldat?
Jeg er sikker på at Keiseren selv ville ønsket å vite
hvem som har vært så overbærende mot hans sendebud.
En introduksjon ville ha vært
det rette stedet for deg å begynne med.
Jeg er Kommandør Raiden av den Syvende Rang.
Ditt navn er velkjent for meg.
Tilgi meg for min antakelse.
Min Lord.
Dette kommer rett fra hovedstaden?
Forseglet foran øynene mine av Keiseren selv.
Javel.
Jeg er beordret til hovedstaden
for å møte Minister Gezza Mott
for å se over nye protokoller og plikter.
Dette er en farse!
Den nye protokollen er bestikkelsen som er forventet av meg til det møtet,
og for ingen andre grunner
enn å forbli under hans velvilje.
Denne ministerens påvirkning har vokst meget siden din siste periode.
Han er i favør for å bli valgt som Første Konsulent
Jeg vil ikke tolerere denne form for bestikkelser,
ikke i min egen lomme eller i min hovedstad.
-Hva tenker du om dette? -Jeg følger deg, Min Lord.
Siden når har du sagt annet enn sannheten?
Si hva du tenker.
Vel, om det virkelig er uretten i korrupsjonene som plager deg,
da kanskje du kunne ha blitt så lidenskapelig beveget
til å ha agert før du ankom i ditt eget tinghus.
Hva eksakt mener du med det?
Jeg mener at det ville være veloverveid å undersøke
om dette bare er et spørsmål om stolthet.
Det er ikke et spørsmål om stolthet, det er et spørsmål om verdighet.
-Så du vil avslå plikten. -Jeg avslår utpressingen!
Min Lord, korrupsjon innen hovedstaden er ikke noe nytt.
Hvordan er dette forskjellig fra alle andre absurde nye skatteordninger?
Når en mann som det kan kreve en bestikkelse helt åpent,
uten noen frykt for regress,
da er vi på vei mot en farlig tid.
Hva?
Tror du jeg holder på en idealisme som ikke lenger eksisterer?
Kanskje.
-Sir? -Jeg har det bra.
-La meg få tilkalle legen. -Han har undersøkt meg.
Når? Hva sa han?
Du vil ikke snakke om dette til dem.
Mine skjønnheter har kommet tilbake.
Og hvordan gikk det med studiene dine i dag?
Lilly's musikk instruktør har sagt
at hun er den mest fremtredende studenten.
-Selvfølgelig er hun det. -Jeg tror han overdriver litt.
Og jeg tror han er en skarpsindig dommer for talent.
Enten det eller så er han forberedt på å spørre om en økning av lønnen sin.
Så, vil du spille noe for meg?
Bra.
Ikke alle konfrontasjoner vil være en mot en
som i denne treningsøkten.
Jeg var ikke klar over at vi skulle øve på et sånt scenario.
Det kommer aldri advarsler i en kamp.
Ikke alle motstandere vil slutte seg
til krigerens kode som vi gjør.
Du må alltid være på vakt.
Vi må begynne forberedelser til å dra øyeblikkelig.
Vi har blitt tilkalt til hovedstaden.
Løytnant, skal jeg være med i konvoien?
Det er Kommandørens avgjørelse.
Med all respekt, sir, Jeg tror jeg er klar.
Om Kommandøren tok avgjørelser basert på hva andre tror om seg selv,
så ville halvparten av disse mennene hatt min stilling.
Samle mennene og forbered reisen vår
Du skremte meg.
Hvor lenge har du stått der?
I timesvis.
Din humor passer ikke til snikingen din.
Det er en urettferdig fordel å bruke dine evner mot din hustru.
Tro meg, det er du som har overtaket på meg.
Og hva kan det så være?
Jeg hørte at de offisielle sendebudene har ankommet.
Jeg antar de ikke hadde gode nyheter bragt med seg.
Hvorfor sier du det?
Du kan kanskje greie å gjemme ditt yttre for meg,
men ikke tankene dine.
Vi har blitt tilkalt til hovedstaden.
Jeg trodde ikke du var ventet dit før i slutten av sesongen.
-Det er en forespørsel fra en av våre nye ministere. -For hvilken hensikt?
Ikke noe å forstyrre kvelden vår for.
Du mener at du ikke ønsker å diskutere det.
Nei, jeg mener jeg vil snart være borte fra deg
og jeg kan tenke på mange bedre ting
vi kan bruke tiden vår på.
Det er vanskelig å motsi den logikken.
Bli med meg.
Min mektige bestefar, en fryktløs kriger.
Ikke så godt likt,
men han var ansvarlig for utvidelsen av landområdene våre
til den provinsen det er i dag.
Min far-- han alene var ansvarlig
for å beskytte disse områdene under den Store krigen.
Du ville hatt glede av å kjenne ham.
Min sønn.
Jeg har ingen arving.
Jeg vil bli den tiende og den siste generasjonen som blir begravet her.
30 år siden denne måneden,
og mot alle råd,
så var det idealisme som førte til at jeg inviterte deg inn i mitt hjem.
En ung mann med en tom sjel,
formørket av drikke,
og så mørk som i gravene etter de som kom i veien for ham.
Men det var idealisme som så gjennom alt det
til mannen jeg ser foran meg.
Så nå får du gi meg bedre råd enn de jeg gir meg selv.
Når jeg har forlatt denne verden,
så er disse områdene under din beskyttelse.
-Min Lord. -Mitt navn vil bli ditt til å opprettholde.
Men ditt sverd skal bli overrakt til en arving. Jeg er kun din bevarer.
Du er arvingen etter sjelen min.
Vår tilknytning har vært fortjent,
ikke nedarvet.
-Nei, sir-- -Ta sverdet.
-Vær forsiktig. -Selvfølgelig.
Ha det bra, min kjære.
-Er du klar, Kommandør? -Ja, Min Lord.
Vi har vel gaven til Minister Gezza Mott?
Ja, alt er blitt tatt hånd om.
-Gabriel. -Kommandør.
Takk for denne store æren.
Jeg kjente din mor og din far meget godt.
Om de fortsatt hadde vært hos oss, så ville de ha vært stolte.
-Så da begynner det igjen. -Det gjør det.
Sitt ned. Sitt ned.
Sir, kan jeg få stille deg et spørsmål?
Selvfølgelig.
Du har jo kjent Kommandøren ganske lenge, ikke sant?
Siden jeg var på din alder.
Er det sant at han ikke ble født inn i militær adelen?
Han kommer fra en bonde familie.
Foreldreløs som ung gutt, hele familien døde av feberen.
Var det da Lord Bartok tok ham til seg?
Nei. Mye senere, når han var en ung mann.
-Hvorfor spør du? -Historiene sirkulerer rundt ham.
De sa han var ondskapsfull og morderisk
uten samvittighet eller ære.
I mange år var han, fortapt til drikken.
Den mørke tåken gjorde ham voldelig.
Vil det å vite dette endre på din respekt for ham?
Man skal bli beundret for å ha bygget seg selv opp igjen,
ikke dømt.
Nå, få deg litt hvile. Lang reise foran oss i morgen.
Velkommen, Lord Bartok.
-Reisen din gikk vel bra? -Ganske.
Det kan bli langt.
Den virket kort.
Jeg ser du har kommet med en gave.
Det er vanlig for et offisiell besøk.
-En kåpe. -En fin kåpe.
Du kan også beholde boksen.
Var det din tjener's jobb å skaffe gaven?
Nei, jeg plukket den ut personlig.
Javel. Vi begynner i morgen tidlig.
Det er tydeligvis mye å gjøre.
Jeg ser frem til å få se gjennom de nye protokollene.
Ja, og i tillegg til det, vil vi få sjansen
til å diskutere utfordringene for fremtiden til Bartok landområdene.
Jeg tror ikke han likte fargen.
Om jeg hadde visst hva du hadde planlagt,
så ville jeg ha insistert på at du hadde tatt med litt ekstra.
Mer? Jeg ga ham jo boksen også.
Dette er ikke tiden morskap.
Han har tatt dette som en personlig fornærmelse.
-I morgen vil jeg gi ham en mer passende gave. -Det skal du ikke.
Og i mitt nærvær, så vil du referere
til Ministerens krav som det virkelig er... en bestikkelse.
Adoptering av språket til den fordringen
passer bare for å lette forventningene av den.
Min Lord, Jeg tror kanskje at tiden er inne for å ta et slikt hardt standpunkt.
Og om jeg letter min tilnærming nå, ved hvilket veikryss
ville du anbefale at jeg skal stå ved?
Når de har tatt halvparten av områdene mine? Når det kommer til et punkt
hvor jeg må utøve mitt eget tyranni over de som er under meg
for å støtte bestikkelsene for de som er over meg?
Hvem tror han at han er?
Kanskje han ikke forstod hva som var forventet av ham.
Han forstår det helt utmerket.
Kommer han hit for å planlegge og gjøre sitt navn kjent på min bekostning?
Eller er han så full av stolthet
at han ikke har plass for litt ydmykhet?
Her, hund, litt silke for møkka di!
Hvor er vi forventet?
Det er noe jeg ønsker å få vise deg.
For et fint sverd.
Får jeg lov?
Dette er en adelsmanns sverd. Hvor fant du dette?
Det var en gave...
fra min Herre.
Jeg har aldri hørt om slik generøsitet
fra lord til tjener.
Det ser ut til at du har vunnet.
Dette rommet er favorittrommet mitt fordi det statuerer
den store verdien av generøsitet og ydmykhet...
kvaliteter som er nødvendige for å styre med letthet
innenfor gjøremålene i hovedstaden.
En kvalitet alle de andre adelsmennene
som jeg har tatt imot, ser ut til å ta tak i.
Begynner du og forstå poenget med vår samtale?
Ja.
Meget imponerende.
Har du virkelig tenkt å gi alt dette bort?
Jeg begynner å nærme meg slutten for min tålmodighet med deg.
Vi kan spille dette spillet så lenge du måtte ønske,
men du vil ikke motta en bestikkelse fra meg.
Er det hva dette er for deg? Et spill?
Hvordan tror du Keiseren ville reagere
på at hans styre blir sett på som et spill?
Siden din eneste trussel ser ut til å være at du løper til Keiseren
som et gråtende barn, så bør du spørre ham
-så raskt som mulig. -Jeg behøver ikke å spørre.
Du ble beordret til dette møtet av Keiseren,
men allikevel avstår du hans ord.
Jeg avstår fra alle forsøk fra deg
for å utøve en illusjonerende kraft over meg.
Det er du som lever i en illusjon, ikke meg.
Jeg tilbyr deg ikke en trussel men et løfte.
Jeg vil ikke bare ta din eiendom og stilling,
men jeg vil endre alt som er forbundet til Bartok navnet, til støv.
Og når jeg er ferdig, så vil det være som om du
eller generasjoner før deg noengang har eksistert.
Du bør være forsiktig så du ikke går for langt.
Noe galt?
Jeg har kjent mange som deg,
menn som med en gang håret deres ble grått
og deres ryggrader rev i dem som kniver,
begynte å tenke gjennom sin egen historie.
Sannheten er at din dypeste frykt
faktisk er ditt mest slående kjennetegn.
Du er betydningsløs.
Du har aldri kastet en skygge, eller etterlatt deg fotavtrykk
etter den store gaven fra Bartok klanen.
Din eneste prestasjon var å bli født inn i adelhet...
og på et eller annet sett feilet du med å reprodusere det også.
Vakter! Vakter!
Du trakk sverdet ditt mot en av Keiserens ministere?
Minister, din svigerfar kommer.
Hva skjedde?
Alt jeg har blitt fortalt er at du ble angrepet.
Jeg kan ikke si så mye på dette tidspunktet.
Men vi skal til å bevitne Keiserens vrede.
Du har blitt tilkalt
til vår mest strålende og vise Keiser.
Fangen som står foran deg er Lord Bartok.
Han har begått forbrytelsen
med å angripe en lojal minister av Keiseren.
Fangen vil nå bli gitt tillatelse til å fremme sin stilling
før vår mester avgir dommen.
Hva som akkurat har blitt sagt om meg er sant.
Jeg tilbyr ingen argumenter
eller motsier de enkle fakta.
Men de har såvidt begynt å dekke
omfanget av mine virkelige forbrytelser.
Ære krever mer enn bare tilgang,
så jeg tilbyr en full tilståelse og hele sannheten.
For alt for lenge, har jeg feilet å gjenkjenne
min egen skinnhellighet.
Jeg ignorerte min egen feighet,
beleilig gjemt bak en stilling
av politiske kompromisser.
Og for hva?
For å opprettholde den magre rikdommen og rangen som menn higer etter.
Så jeg står her foran deg som en dømt mann
for endelig å ha stått frem
mot urettferdighet.
Min skam og anger
er at jeg feilet og gjøre det
før jeg ankom til min egen rettssak.
Vi gir utstyr til hærene,
vi bygger veier,
vi ansetter nasjonen.
Allikevel, fortsetter vi å være tause mens våre pengekister tømmes
og vår frihet svinner hen.
Det vil komme tider
da vi vil være kraftløse mot urettferdighet,
men det må aldri komme en tid
hvor vi feiler med å proteste.
Denne mannen, Gezza Mott,
er en kreftsvulst,som vokser.
Og den eneste rette tingen å gjøre er å skjære den ut.
Dere alle vet hva jeg snakker om.
Hver og en av dere har vært et mål
for hans utpressing.
Men mine ord er ikke en dom over mine likestilte adelsmenn,
de er en advarsel.
Jeg ber dere om å tenke gjennom hva dere gjør,
for vi hjelper denne mannen
med å smi de virkelige lenkene som binder oss fast.
Og det bringer meg til tilståelsen
av min sanne forbrytelse,
slik at jeg kan gjenopprette min ære.
Min forbrytelse
er bare den at jeg feilet med å drepe Gezza Mott
når jeg hadde sjansen til det.
Vi har kunnet glede oss over hundrevis av år med fred
under min families styre.
Vi innførte orden
der det var kaos,
fred hvor det ikke var annet enn krig og blodbad.
Mine undersåtter aksepterer rollene sine, vel vitende om
at de tjener det større gode.
Om du tror dine ord vil få dine felles adelsmenn til å bli uenige,
så tar du sørgelig feil.
Er du forberedt på og motta min dom
og få igjen din ære?
Jeg er forberedt på og motta din dom,
men min ære er inntakt.
Våger du og motsi Keiserens ord?
Alle de som er i ditt hus skal bli forvist fra dine landområder.
Bartok klanen finnes ikke mer.
Og din egen vrangforestilling behøver et strengere og ekstremt mål.
Din forbrytelse og motstand mot bestemmelsene i hovedstaden
skal betales tilbake med intet mindre enn ditt hode.
-Du kan ikke gjøre dette! -Hvordan våger du og snakke direkte til keiseren!
Min Lord, en dom av denne art er upassende for en adelsmann.
Denne demonstrasjonen av arroganse kan ikke gå ubesvart.
Hva foreslår du?
Din Kommandør er brennende lojal mot deg, Lord Bartok.
Og det er så passende
at du skal møte din slutt
med dette sverdet.
Om du avslår ordren,
skal alt av Lord Bartok's blodrelasjoner bli henrettet også.
-Minister! -Første Konsulent,
ordene fra Keiseren har blitt uttalt.
Kommandør!
La ham passere.
-Vil du gjøre dette. -Nei.
-Jeg er allerede død. -Jeg vil motta døden ved din side
heller det enn å delta i denne skandalen.
Det vet jeg at du vil, men hvordan vil du tjene oss?
Min Lord...
-Jeg kan ikke gjøre dette. -Det er allerede gjort.
Tenk kun på det som vil komme.
Sjelen av vår klan vil klare seg gjennom deg.
Kommandør Raiden!
Keiserens ord er ikke en forespørsel som behøver din avgjørelse.
Husk dette, Raiden,
sårene fra ære er selvpåførte.
-Dra sverdet ditt. -Min Lord, vær så snill.
Kommandør, dra sverdet ditt.
Din hengivenhet til koden er total, er den ikke det?
-Ja, Min Lord. -Da, som din Lord og Herre,
beordrer jeg deg til å fullføre denne plikten.
Fra dette øyeblikk og fremad,
blir det ikke mer sørging over hva du har gjort.
Dette vil stilne all hvisking om uenigheter i ganske lang tid.
Vi må ta oss av Kommandør Raiden med en rask og stødig hånd.
Tilbyr du dette for din mesters fordel eller for din egen?
Så du hvordan han stod foran deg? Han er en vill hund, den mannen der.
Vi kontrollerer krigerne gjennom deres fulle lojalitet til deres mestere.
Hvordan tror du to millioner av dem ville reagere
om vi eliminerte en av deres egne
for å eksemplifisere fordelen med lojalitet?
Hva om han skulle søke hevn?
Han skal ikke røres.
Det er allerede for mange fornektede
som ser etter en grunn til å agere.
Om du kommer over virkelige bevis om at han planlegger å gå imot deg,
så vil jeg beordre hans død. Men ikke før da.
-Er det forstått? -Ja, Herre. Inntil da.
Skal jeg sørge for utkastelsen og den påfølgende forvaltningen av Bartok områdene?
Landområdene burde bli fordelt likt
slik at det ikke favoriserer en adelsmann over en annen.
Selvfølgelig. Men jeg vil ikke forstyrre vår Herre
med detaljene på dette tidspunkt.
Jeg vil ta meg av dette selv.
Det er jeg sikker på at du vil.
Du må være på oppmerksom på Ministeren, Min Lord.
Jeg vet at du ikke har anerkjent Gezza Mott,
men hans ambisjoner og grådighet passer mine interesser meget bra.
Ja, Min Lord.
Hannah.
Far.
Auguste! Jeg hørte at innhøstingen din var stor denne sesongen.
Ja, det var den.
Så de landområdene jeg tok og som jeg ga til deg, viste seg å være nok
for å erstatte de som var døende du hadde da vi først møttes?
Det var de.
Perfekt.
Nå si meg, du kjente Lord Bartok.
Hva vet du om hans tjener?
Jeg kjente ikke Bartok så godt,
men vi møtte hverandre noen ganger.
Og når det gjelder denne Raiden, så kjente jeg ham bare gjennom rykter.
...historier om hans voldelige fortid.
Du tilbragte litt tid med ham. Hva er din vurdering?
Jeg ville blitt sjokkert om han lar dette gå upåaktet hen.
Jeg ber om at du sender meg 1000 av dine menn
for å øke min sikkerhet til dette er over.
-Ett tusen? -Ja.
Det er mer enn halvparten av mine tjenere.
Alle som du har på grunn av meg.
Ville du heller gå tilbake til den skrale tilstanden du var i
før jeg så aller nådigst gjorde din datter til min hustru?
Nei, Minister.
Du vil holde oversikt over utkastelsen.
Og etter det, og så lenge det måtte enn ta,
så vil jeg ha øyne på Raiden hvert eneste minutt, hver eneste dag.
Når han bestemmer seg for å slå til, så vil vi være klare.
Sir!
Skal vi la dette skje?
- Vi drar ikke uten kamp! - Ja!
Alle må pakke tingene sine og dra.
Slottsvakten er allerede på vei.
Så vi skal bare bli kastet ut på gaten uten noe som helst?
Hvordan skal vi liksom greie å ta vare på oss selv?
Kommandør, er det sånn og forstå
at du ikke vil at vi skal gjøre noe?
Vår Herre er død.
Jeg er ikke lenger deres Kommandør.
Fra nå av, skylder dere troskap til ingen andre enn dere selv.
Mine herrer,
dere er avløste.
Ikke rør henne!
Disse menneskene mister hjemmene sine.
Du skal behandle dem med respekt.
Hvor skal du?
- Kan jeg få noe å drikke her! - En runde for mine venner.
Var det alt?
Vel, det er så vidt det dekker utgiftene våre.
I kveld vil vi spandere på oss et godt måltid i byen.
Det vil gjøre deg godt.
Ok, greit. Vel, da drar jeg.
Veiene inn til markedet vil allerede være travle.
Ser du?
Din far ga meg mitt eget merke.
Det er jo fantastisk.
Han har aldri tatt til seg en lærling så raskt før.
Og jeg håper jeg snart kan slutte å si "lærling"
og begynne å si sønn.
Sett på merket ditt, vi må dra.
Når de er ferdige med å installere panelene,
så vil vi fortsette med gulvene.
Ja, sir.
Man kan ikke finne en kniv som dette noe sted i hele landet.
-Et tegn på min dypeste respekt. -En støtte som fra deg
er hvordan vår nasjon vokser i styrke.
Du kan forsikre deg om at din forespørsel for skattelette vil bli hørt.
Takk, Minister.
-Er du snart ferdig? -Ja.
Kanskje kroppen min ville hatt styrken
til å kvitte seg med denne suveniren om jeg hadde en lege som kunne jobben sin.
Jeg har fulgt den riktige behandlingen.
Noe ser ut til å forhindre såret fra og lukke seg.
Er det dette du tilbyr som en forklaring?
"Noe"?
Kom deg ut!
Hvorfor sendte du tjeneren vekk?
Du tillater ikke forstyrrelser når du har en rådføring.
Tok du med i betraktningen at tjeneren behøves
for å smake på alt hun bringer meg for å behandle forgiftningen?
Nei?
Eller kanskje du var klar over det og at du bare ignorerte det.
-Selvfølgelig ikke. -Og er det forventet
at jeg skal ta ditt ord for det kun fordi du er min hustru?
Teen blir kald.
Det ser ut til at teen ikke er forgiftet.
Hvordan går arbeidet med porten?
Den jernporten er istand til å holde ute en hel hær.
Kanskje, når den er installert,
så kunne vi slippe løs noen av de ekstra vaktene
som er på lån fra din svigerfar. Å ha forsørget dem
har bragt oss på utsiden av grensen for vårt budsjett.
Utgiftene vil ikke bli et problem.
Utgiftene for paviljongen er nå 5 ganger høyere
enn tidligere antatt. Uten bladgullet...
Så stimulerende dine beregninger av mine kontoer er,
så trenger jeg et privat ord med min Kommandør.
-Hvilke nyheter har du til meg? -Mer av det samme.
-Og det betyr? -Spredt rundt.
Finner jobber der de kan.
-Har han hatt noen kontakt med dem? -Nei.
Og fortsatt så forblir han i hovedstaden.
Vi har øyne på ham hvert eneste øyeblikk, både dag og natt.
Han er tålmodig. Men hans oppførsel lurer ikke meg.
Ikke skulle det gjøre det med deg heller.
Rusk ham opp litt.
Finn ut av hva han gjemmer unna.
Vær vennlig å følg meg. Se hvem som er her.
-Løytnant. -Vær vennlig og sitt ned alle sammen.
-Bring oss noe mer å drikke. -Gabriel.
Så, hva synes du om mitt forretningssted?
-Det passer perfekt for deg. -Passer perfekt.
Og dere, hvordan greier dere å forsørge dere selv?
Jeg bestyrer fiskebåtene hos en rik kjøpmann.
Gabriel jobber for dem også.
Det forklarer deres tydelige odør.
Og grunnen til at min kone tillater meg å være her alene.
Er at ingen annen kvinne vil ta i meg.
Kanskje uten kompensasjon.
-Halv pris for deg. -Nei, ellers takk.
Jeg vil godta det tilbudet.
Når du begynner å betale for drinkene våre,
så vil jeg vurdere å utvide mine rabatter til andre.
Mine herrer, for deres velferd.
-På den måten vil du fortsette å innskrenke mine. -Hør, hør.
Skål.
-Og du, Jim? -Jeg jobber når jeg kan.
Kanskje det er noe arbeid nede ved havnen.
-Skal jeg undersøke? -Nei.
Sånt... sånt arbeid er ikke noe for meg.
Mellom din fattigdom og hans lukt,
så må jeg sitte mellom de to ensligste menn i hovedstaden.
Selvfølgelig er vi de to ensligste menn.
Han tilbringer det meste av dagen sin her nå.
Men du fortalte meg at han har falt tilbake på gamle uvaner,
Jeg finner det vanskelig å tro.
Han ser ut til å være bedre enn vanlig i kveld.
-Jeg må dra. Vær så snill, ikke dra på grunn av ham.
Jeg blir syk av å være i hans nærvær.
Løytnant. Løytnant!
Hvor skal du?
Kom og ta en drink med meg.
Jeg er ikke lenger din løytnant.
Raiden, våkne opp.
Her, drikk dette.
La oss få deg hjem.
Jeg har det bra.
-La meg hjelpe. Du kan jo nesten ikke gå. -Jeg trenger ikke din hjelp.
Jeg har det bra.
Du vil ikke finne noen bedre enn meg
til å lære din sønn og håndtere et sverd.
Jeg ga deg tilbudet mitt.
Og jeg ser ingen andre her som byr på dine evner.
Så, vil du akseptere tilbudet mitt?
Fordi jeg har ikke mer tid å kaste bort.
Å ja, lykke til med sønnen din. Han vil behøve det.
Og da så jeg ham komme ut av hovedporten hos Gezza Mott.
Hvordan? Han ville aldri ha fått tilatelse til å komme innenfor Ministerens vegger.
Han jobber som lærling hos en metallarbeider
og har fått en helt ny identitet.
Jeg spurte andre på torget om ham.
Han må ha vært i desperat nød for å få en jobb.
Jeg er sikker på at Ministeren vil betale mye for å få vite
at en av Bartok's menn har laget seg selv en falsk identitet
for å kunne jobbe rett under nesen på ham.
Skal vi?
Det første jeg skal gjøre med nye opptjente formue
er å leie et rom nærmere drikke bulene.
-Det høres bra ut i mine ører. -Og så skal jeg fortjene...
Du er sen.
Jim så deg dra fra Gezza Mott i dag.
Han skulle bringe den informasjonen til Gezza Mott
med et håp om en belønning.
Jeg hadde ikke noe annet valg.
-Det er min feil. -Det var ikke din feil.
Jim var villig til å ofre livet ditt for å få en belønning.
Nå er det nok, vi kan ikke ha flere slike feiltagelser.
Har du adgangspapirene?
Gezza Mott's inngjerdede område er nå det sterkeste komplekset i nasjonen.
Og få adgang kommer ikke bare til å bli vanskelig,
det er kanskje umulig.
Det eneste stedet med direkte adgang er her, ved hoved porten.
Vindebroen blir hevet ved solnedgang,
når dagarbeiderne må dra.
Så må den opereres fra begge sider på samme tid for at man skal kunne gå over.
Vi må ta kontroll over den
fra utsiden, her, og innsiden, her.
Forbi hovedportene, ligger soldat brakkene.
250 soldater sover her hver natt,
fullt bevæpnet og klare til å kjempe.
Vi vil ikke være istand til å ta dem om de våkner.
Når vi har kommet forbi soldat brakkene,
må vi gå inn i hagelabyrinten.
det er den eneste måten og komme seg gjennom leiren usett.
Ikke bare må jeg trimme hvert eneste tre,
men siden Ministerens kammer er så høyt oppe,
men jeg må også se til at hagen ser bra ut ovenfra.
Det bringer oss til paviljongen.
Den er det eneste stedet med dekning før slottet.
Om vi greier å overleve mengden med piler som vil regne ned over oss,
så når vi endelig jern- portene til bopelen.
Fullstendig umulig å åpne fra utsiden.
-Sir, jeg må dra nå. -Ja, selvfølgelig.
-Hvor skal du da? -For å treffe en jente.
Hvorfor bruker du tid på dette
når vi kunne høre på de unges historier om tap av uskylden?
La nå gutten være i fred. Pass dine egne saker.
Her er de falske dokumentene som behøves for å jobbe på innsiden av området.
Jeg må utføre noen reparasjoner på taket til utkikkstårnet.
Den forrige snekkeren gjorde ikke en så bra jobb.
Med lønningene de betaler oss, hvem kan klandre ham?
Jeg solgte tre kurver i dag.
Er det noe galt?
Jeg er lei av å bare spise ris.
Om jeg ikke var den eneste som jobbet,
så kanskje vi hadde hatt råd til noe annet.
Hvorfor gjør du dette fortsatt?
Det er ingen skam i å føle sorg, men å ødelegge deg selv
-vil ikke bringe Lord Bartok tilbake. -Spar meg for din innsikt.
Det er alt vi har tilbake.
Hvorfor ikke bli inne en natt? Bare en natt!
Og se på at du fletter flere kurver?
Vær så snill, Raiden!
Vær så snill.
Jeg kan ikke gjøre dette så mye lenger.
Hvor er det?
-Hvor er det? -Hva?
Sverdet ditt.
Her er det.
Jeg drar.
Jeg er enig i det.
Dette er ikke den rette typen institusjon for en respektabel kvinne.
Jeg går fra deg.
Jeg hadde strevd med håpet om at du ville komme tilbake til meg,
komme tilbake for å være den mannen jeg giftet meg med.
Men at du vil selge sverdet ditt beviser bare at du aldri vil det.
Om du har noe å si til meg for å få meg til å tro på noe annet,
så er dette tiden for det.
Sir, Ministeren har blitt tilkalt.
Hans viten og lojalitet vil for alltid bli husket.
Bli med meg.
Før han gikk bort, anbefalte Første-konsulenten
at jeg skulle følge med på din håndtering av adelsmennene.
Han trodde at dine metoder var økende politisk
og moralsk uanstendige.
Det er en balanse som må vedlikeholdes
mellom dominanse og beskyttelse.
Din første gest som Første-konsulent
vil være et nytt skattelette for både de sivile og adelsmennene.
Det er den største æren i livet mitt å få tjene deg i hovedstaden.
Din avtale bringer også til en slutt på
noen og alle bestikkelser som kreves av adelsmennene.
I din kapasitet som Minister,
så var det en tilstrekkelig avstand mellom oss
til at jeg kunne tillate deg en slik frihet.
Men ikke nå lenger. Det er ikke nødvendig lenger.
Og denne besettelsen du har for denne Raiden
vil opphøre øyeblikkelig.
Du omringer deg med mer sikkerhet enn det jeg gjør.
Det er en skam for deg.
Han har allerede ødelagt seg selv.
Aksepter at du har kommet sterkere ut av det og med verdighet.
Ja, Herre.
Jeg takker deg for din guiding og viten.
Forstår han ikke at jeg er under beleiring?
Min Lord, jeg tror at Raiden ikke lenger er en trussel for deg.
-Hvorfor? -Han har solgt sverdet sitt.
Og?
En kriger som avstår fra sitt sverd
det kan bare bli tolket på en måte.
Han har forlatt all forbindelse med sitt tidligere liv.
Tror du at du skal greie å formilde meg med dette?
Hvem bryr seg om et stykke metall?
Tror du at du kan dekke over din feil med å avsløre ham
ved å bruke denne barnslige kriger koden som en rettferdiggjøring?
Forlat meg.
Jeg vil avgjøre hva som må gjøres.
Vis deg selv. Vis deg selv!
Min mann spør etter deg.
Disse nye retningene har vært meget interessante,
når du tar dem i betraktning.
Mens jeg stiger til toppen av mine ambisjoner,
så synker han dypere ned i avgrunnen.
I å gjenkjenne den balansen, om du var ham,
kunne du da ha tillatt en så personlig nedverdigelse og fornærmelse å forbli ubesvart?
Nei. Jeg har begynt å forstå
at vi har å gjøre med en som har en så grundig indre skade
at han helt enkelt ikke har blitt presset langt nok.
Finn Lord Bartok's familie for meg.
Stiller du spørsmål ved noe spurt fra deg?
Ikke i det hele tatt.
Og for denne prisen,
så er det ikke mye jeg ville stilt spørsmål ved.
Kommandør.
Jeg har en overraskelse for deg i kveld.
Et nytt utvalg.
Men hør her, det blir ingen forhandlinger om denne.
Hun er fortsatt jomfru.
Raiden.
Du har kommet for meg.
Hva er galt?
Du har kommet for å ta meg med,
har du ikke?
Raiden.
Vær så snill! Vær så snill!
Nei! Nei!
Raiden! Raiden!
Raiden!
Raiden, hjelp meg!
Nei!
Ikke forlat meg.
Det er over.
Det er ingenting mer å gjøre.
Er du sikker?
Kanskje han bare ikke brydde seg om jenta.
Hører du hva jeg sier?
Hans Herre's datter ble presentert for ham som en hore,
og han gjorde ingenting.
Han bryr seg ikke om noe.
Ikke ære, ikke sin familie, ikke seg selv,
og definitivt ikke deg.
Endelig,
er jeg fri fra dette.
Bra gjort! Bra gjort!
Jeg har markert hvor urnene ligger begravet.
Du gjorde det bra.
Vi har planlagt,
vi har ofret,
vi har ventet for det rette øyeblikket.
Og nå...
er tiden her.
Auguste, velkommen.
Jeg ser du har med deg en ganske bra gave.
Jeg ville gi deg noe spesielt
for å anerkjenne din velfortjente utnevnelse
og for å takke deg for å returnere mine menn.
Av alle de gavene jeg har mottatt,
så er dette favoritten min.
Jeg skal ha et kort besøk hos min datter
før reisen min hjem med vaktene.
Ja, ja, det vil bli bra.
Ære er noe alle menn er født med.
Den kan ikke bli tatt fra deg,
den kan heller ikke bli gitt deg.
Den må bare ikke bli tapt.
Vi står nå på terskelen for vår siste praktfulle handling.
I kveld vil våre fiender være vitner
til den ubrytelige koden av den Syvende rang.
Vi vil kreve tilbake det de prøvde å ta.
Vi vil gjenopprette navnet til vår Herre...
- stemmen av vårt folk...
...og sjelen i vår nasjon.
Vakt! Vakt!
Hold dem tilbake så lenge du kan.
-Det er ham! -Bli i kammerset ditt.
Hvorfor stolte jeg noen gang på deg? Jeg sa det til deg din idiot!
Forbli i kammerset ditt!
Opp med lukene! Gjør klar bueskytterne!
Lord Bartok var min eldste og kjæreste venn.
Jeg visste at du ikke ville tillate denne fornedrelsen
-å gå uhevnet. -Min Herre fortalte meg at
om jeg skulle ha blitt uten noen å stole på,
så kunne jeg alltid stole på deg.
Jeg tilbyr min hjelp på hvilket sett du måtte ønske.
Men med en betingelse...
du garanterer for min datters frihet
fra den mannen.
-Jeg gir deg mitt ord på det. -Fortell meg hva du trenger.
Finn et sikkert sted å gjemme deg på.
Vent.
Takk.
La oss gå!
Gjorde jeg det bra?
Du kjempet bra.
Vi har kommet for Gezza Mott.
Jeg kan ikke trekke meg tilbake mer enn du kan.
Tror du at du er en helt?
Du vil bare bli husket kun som en forræder og en skamplett.
Bare tiden vil fortelle hvordan vi vil bli husket
Noe du...
ikke lenger har.
Hvem er det? Vi har stengt.
Din fars ære har blitt tatt tilbake.
Bartok navnet vil aldri bli glemt.
Takk.
Å føre et angrep mot Første Konsulenten,
viser den synlige ignorering av min makt,
det vil ikke gå ubesvart hen. Det eneste spørsmålet er,
hvor streng straff,
hvor mange generasjoner av hver skal jeg utslette.
Den eneste grunnen til at dere alle er her
er fordi jeg er uten en Første konsulent.
Så, vil noen ytre sin mening?
Min Lord, det ville være klokt å anerkjenne
det for folket, disse mennene er helter.
-Helter? -For folket,
disse mennene står for fortrinnene som gjorde vår nasjon stor.
Fortrinn som en gang ble eksemplifisert av alle krigere.
Som nå nesten ikke finnes i noen.
Om din straff er sett på som urettferdig...
er det en sjanse for at du endrer disse krigerne
til martyrer for en sak mot deg.
Men allikevel, om vi behandler dem med respekt
passende for en ærbar kriger,
vil disse heltene stå samlet med oss.
Jeg kan ikke tillate en slik overtredelse å gå ustraffet forbi.
Alle må bli påminnet om
at ingen kan stå opp i mot Keiseren.
Min Keiser...
...kan jeg få tilby en løsning?
Jeg har en anmodning til.
Om vi skulle seire, vil Keiserens første instinkt
være å ta hodene av alle mine menn og deres familier.
-Du har rett. -Men som med alle hans avgjørelser,
vil han først søke råd.
Uten en Førstekonsulent ved sin side,
-vil han være åpen for å høre stemmene fra andre. -Du mente vel å si min.
Mine menn aksepterer at døden vil vente på dem
etter fullbyrdelsen av vår oppgave.
De er krigere av den syvende rang.
De vil ikke be om en utsettelse.
Men jeg spør om det for dem.
Og ikke deg selv?
Disse krigerne er for det meste navnløse.
Men en skiller seg ut.
En er kjent for alle.
Kommandør.
-Hva er dette? -Det var forventet at du skulle ta kontroll over slottet.
Nei.
Kommandør.
Kommandør, du kan ikke gjøre dette.
Vi står sammen med deg. Jeg står sammen med deg.
Løytnant, din hengivenhet til koden er total, er den ikke?
Jo.
Da, som din Kommandør,
beordrer jeg deg
til å ta kontroll over Bartok klanen.
Det er med menneskekjærlig viten og aktelse
at Keiseren erklærer disse noble krigerne
til helter av folket.
De er skinnenede eksempler og en påminnelse
om de verdier som knyter oss sammen
til en stor nasjon.
Men allikevel, spiller det ingen rolle for omstendighetene,
et angrep på et medlem av Keiserens råd
er ved lov ansett som et angrep på selve Keiseren
og vår store nasjon.
Jeg beklager.
Jeg beklager for alt du har måttet tåle.
Å spille den delen var ikke vanskelig.
Tanken på om jeg virkelig holdt på og miste deg
var uutholdelig.
NORSK TEKST OVERSATT AV LEOGATE1968...